הסימפוניה השמינית של בטהובן
הסימפוניה השמינית של בטהובן היא הקצרה ביותר שכתב, וכנראה האקספרימנטלית ביותר שלו. בטהובן עצמו היה גאה מאד בסימפוניה הזו, למרות שמאז ומתמיד היתה פחות פופולארית ואהובה מהסימפוניות האחרות שלו. קארל צ'רני, אחד מתלמידיו המפורסמים של בטהובן, שאל אותו מדוע לדעתו הסימפוניה השמינית פחות מוערכת מזו השביעית למשל, בטהובן ענה: "כי היא הרבה יותר טובה". הסימפוניה כתובה בסולם מז'ורי וזהו רק אחד המאפיינים שתורמים לאופי השמח והאופטימי שלה.
באופן מעניין למדי, האווירה המשחקית ומלאת החיות של הסימפוניה עומדת בניגוד מוחלט להלך הרוח ששרר על בטהובן באותם ימים. בשנת 1812, בעודו מלחין את הסימפוניה השמינית, בטהובן כתב שלושה מכתבי אהבה רומנטיים ומיוסרים תחת הכותרת האניגמטית "עבור האהובה הנצחית". המכתבים כנראה מעולם לא נשלחו, שכן הם נמצאו במגירתו של בטהובן לאחר מותו. עד היום זהותה של אותה אהובה נצחית נשארה מושא להשערות ולספקולציות של היסטוריונים ומוזיקולוגים שמנסים לגלות מי הייתה האהבה והגדולה ואבודה של בטהובן, הזאב הבודד. מה שבטוח הוא, שרוח הנעורים המתפרצת, מקוריות המחשבה, וחוש ההומור שמאפיינים את הסימפוניה השמינית, לא מסגירים ולו במעט את ייסורי הנפש המתוארים במכתב האהבה שבטהובן כתב.
"למרות שאני עדיין במיטה, מחשבותי יוצאות אליך, אהובתי הנצחית, פה ושם בעליזות, ואז בעצב, ממתין להיווכח אם הגורל יקשיב לנו - אני יכול לחיות רק אתך, או לא לחיות כלל - כן, אני נחוש לנדוד למרחקים הרחק ממך עד שאוכל לעוף לזרועותיך ולדעת שעכשיו אני בבית, איתך... איש לא יוכל למלא את לבי - לעולם - לעולם... אהבתך גורמת לי להיות המאושר באדם והאומלל באדם - בגילי אני זקוק לחיים שקטים ויציבים: האם אוכל להגשים זאת איתך?... אהבי אותי - היום - אתמול - העיניים דומעות מגעגועים - את - את - את - חיי - כל-כולי - או, המשיכי לאהוב אותי - לעולם אל תטעי בלבו הנאמן של אהובך - תמיד שלי - תמיד שלך - תמיד שלנו"